3.4 Jaunā dzīve
Vairākas
reizes Pāvils uzsver, ka mēs mainam stāvokli kristījušies. Mēs esam
reiz zuduši un bezcerīgi ievīti grēka pasaulē. Tad, mēs esam atpestīti
no tā, esot Kristū. Tomēr mums vēljoprojām ir stipras tendences dzīvot
veco dzīvi realitātē, lai gan patiesībā esam jaunajā dzīvē kristības
dēļ. Viņš apzīmē raksturīgākās iezīmes vecajai dzīvei un mudina uz
pārveidojumiem, lai beigtu dzīvot it kā tie vēljoprojām būtu ārpus
valstības, pazušanā un klūpošajā pasaulē. Šeit ir daži piemēri:
- Pāvila
vēstulē Galantiešiem tika teikts staigāt garā, lai gars viņus vada, ka
viņi drīzāk lai attīsta gara augļus, nekā miesas darbus (Galantiešiem
5:16-25). Pāvilam miesa ir dzīve pirms kristībām; gars ir dzīves ceļš
pēc tam. Bet Galantieši arī pēc kristībām dzīvoja miesā.
- Pēc
kristībām, Efeziešiem jāatmet vecais cilvēks un jāapģērbj jaunais viņos
pašos (Efeziešiem 4:22,23 = Romiešiem 6:6). Tādēļ vajadzēja atmest vecā
cilvēka lietas- dusmas, melus, un tml. (Efeziešiem 4:25-28)
- Patiesi,
šis ir viss konteksts no Romiešiem 6, klasiska kristību nodaļa. Tā nav
daļa no Pāvila sludināšanas uzrunas neticīgajiem, skaidrojot, kas ir
kristības. Viņš raksta vājajiem, kristītajiem ticīgajiem, stāstot, lai
biedz veco dzīvi tā stāvokļa maiņas dēļ, ko viņi ieguvuši caur
kristībām.
- Pirms
kristībām mēs esam bijuši tumsībā; “Jo reiz jūs bijāt tumsa, bet tagad
esat gaisma savā Kungā! Dzīvojiet kā gaismas bērni… labprātībā,
taisnībā, patiesībā” (Efeziešiem 5:8,9).
- Kolosiešiem
aizvien bija jāatmet nāvei lietas kā ārlaulības sakari, lai arī tas jau
bija darīts kristoties (Kolosiešiem 3:5= Romiešiem 6:6) Tomēr
aprakstīti viņi ir tā, it kā tikai senāk būtu darījuši šīs lietas, un
vēlāk vairs ne (Kolosiešiem 3:7), lai arī tīri viņi nepārstāja darīt.
Atkal, Pāvils teic, ka viņi vairs tā nerīkojas pēc stāvokļa, Dieva acīs
tādēļ viņi nedrīkstētu tā rīkoties arī praksē.
- Tits
bija mācijis Krētas brāli, jo viņi bija mazgāti un atdzimuši kristībās,
tādēļ viņi nerunāja ar citiem iedzīvotājiem, jo tas bija pagātnē, kad
viņi bija bijuši kā šie cilvēki. (Titam 3:2-6). Bet viņi vēljoprojām
izturējās darbos līdzīgi arī pēc kristībām! Un atkal- uz viņiem tiek
runāts, lai viņi atcerētos savu saistību ar kristību, un nedzīvotu pa
vecam, tā tiecoties tuvāk Dievam.
- Bijis
brīdināts, ka nenožēloto ārlaulības sakaru un dzeršanas dēļ tādi
neieies debesu valstībā, Pāvils turpina: “Un daži no jums bija tādi:
bet jūs esat nomazgāti, jūs esat svēti kļuvuši, jūs esat taisnoti Kunga
Jēzus Kristus vārdā un mūsu Dieva garā. (1.Korintiešiem 6:11).
Nodošanās lai mazgātos,Jēzus, Gars, Dievs… viss nenovēršamais dod
mājienu mūsu kristībām Tā vārdā. Jo tie ir tikuši attaisnoti, skaitīti
par mazgrēcīgiem dēļ viņu kristības Kristū, tādēļ viņiem vajadzētu:
a) Apzināties, ka viņu ķermeņi bija Svētā Gara tempļi, tādēļ jācildina Dievs miesā un garā
b) Izprast, ka viņi nav viņu pašu, lai varētu dzīvot visā, kā viņi vēlas
c) Rīkoties tā, it kā viņi patiesi būtu vienojušies Kristū
d) Ļaut Kristus atdzimšanas spēkam un jaunajai dzīvei tajos strādāt
Pietiekoši
skaidrs, ka Korintieši vēl aizvien bija ārlaulības sakaros un dzeršanas
slīšņā. Tomēr Pāvils saka, ka tā ir bijis tikai agrāk. Skaidrs, ka viņš
domāja tā statusa maiņas dēļ- un viņiem būtu jādzīvo ārpus šādām lietām
praktiski. Bet Pāvils ierokas dziļāk psiholoģijā, iekš grēka
pašattaisnošanas. Viņi bija teikuši “Gaļa vēderam, un vēders gaļai”.
Citiem vārdiem, mums ir pamata cilvēka vēlmes un ir veidi, kā tās
apmierināt. Pāvils pamatojas uz domu, ka ja esam Kristū, tad mums
jāzvēr atstāt nāvei šādas vēlmes, un tā izpildīšana ir apliecinājums,
ka tie vēljoprojām ir dzīvi un veseli. Turklāt, kristības nozīmē, it kā
mēs būtu miruši grēku dēļ; un mēs meklējam dzīvot jaunu dzīvi,
pilnvaroti atdzimšanai, kas ir Kungā, kura ķermenim mēs piederam.
Komforts un izaicinājums nāk pār Kristadelfiešu alkaholiķiem šodien: Tu
esi nomazgāts, tu esi iesvētīts, tu esi attaisnots, skaitīts kā taisns.
Padomā par kristību. Tas notika tad. Tagad mēģini dzīvot ārpus bijušās
dzīves. Rīkojies, vai vismaz mēģini rīkoties tā, kā Dievs uztver tevi.
Alkaholiķim ir jāatceras, tāpat kā Romiešiem, lielisko nozīmību faktam,
ka viņi ir kristīti. Viņiem ir atbildība, un arīdzan milzīgas,
bezgalīgas iespējas tamdēļ. Atgādini viņiem par to. Atstāj dažas
fotogrāfijas vai atgādinājumus par agrākajām dienām, kad Kungs bija ap
māju. Runā par to…
Gara
auglis iekļauj prāta attieksmi, kas palīdz nobruģēt ceļu patiesai
uzvarai pār alkaholu. Virzi uz konfrontāciju par mūsu dziļākajām
bailēm- t.i. ka alkaholiķis nekad nepārstās dzert- tas var dažreiz
radīt ļoti pretēju mūsu reakciju; konfrontācija pastiprina to lietu, no
kā baidāmies. Ja alkaholiķis tiek kāda brāļa vai māsas virzīts
konfrontācijai, izveidot lapu šai problēmai, liekot par to padomāt,
viņi gribēs aizmest pudeli taisni projām. Reiz problēma ir apzināta, un
upuris nonāk līdz atteikšanās fāzei, tad nav gudri lietas virzīt uz
priekšu pārāk ātri un strauji. Tiem, kas arviņiem dzīvo, ir jāsagatavo
zeme zem kājām nelielā mērā, iedrošinot upuri apzināti attīstīt dažas
no sekojošām lietām:
Pozitīva domāšana
Alkaholiķa
un viņa/viņas ģimenei viegli var un tiek skarta ar cīņas vai bēgšanas
sindromu. Pārvarēt problēmu šķiet vareni; vienīgā iespēja parādās bēgt
tajā dziļāk. Ticība Dieva patiesībai, lai cik dreboša tā būtu, dod
iespēju mums sasniegt vismaz kaut kādu mēru vienkāršai, pozitīvai
domāšanai. Filipiešiem 4:8 Bībele uzsver saprotamā valodā: “Beidzot
vēl, brāļi, kas vien ir patiess, kas svēts, kas taisns, kas šķīsts, kas patīkams, kam laba slava, ja ir kāds tikums un ja ir kas cildināms, par to domājiet!”
Mēģiniet būt pozitīvi, domājot par izeju no alkahola problēmas;
lūkojieties pēc līdzdalības Dieva darbos, ceļos, kas palīdz pieveikt
savu nesaprotamo apsēstību ar alkahola problēmu, kas ir tev apkārt.
Emociju un darbības kontrole
“Vīrs,
kas savu garu nevar savaldīt, ir kā atklāta pilsēta, kuras mūri ir
sagrauti” (Salamana pamācības 25:28). Šāds cilvēks būs viegli
ievainojams un bieži negatīvu emociju vadīts. Iznākums ir aprakstīts
Galantiešiem 5:19-21 – pavadītajās problēmās var būt laulības
pārkāpšana, seksuālā netikumība, naids, strīdi, greizsirdība, dusmu
uzliesmojumi, godkāre, skaudība un dzeršana. Lai kontrolētu emocijas,
alkaholiķim ir atkal jāiemācas tās apzināties un identificēt- iespējams
pat pēc gadiem pēc alkahola apsēstības, personīgās emocijas var būt
neatbilstošas. Alkaholiķis zaudē saikni ar sevi. Aprunājies ar viņu, kā
viņš jūtas, un tu iegūsi vienkāršas atbildes kā: “Es nejūtos labi”, bet
aiz tā viņi nespēj paskaidrot. Pacietīgai sarunai ar viņiem būtu
jāaizved pie konkrētākas skaidrības.
Koncentrēšanās pie Jēzus
Tīrai
tuvināšanai pie Jēzus būtu jābūt mudinātiem mums visiem. “savā starpā
turiet tādu pat prātu, kāds ir arī Kristū Jēzū”(Filipiešiem 2:5); “Es
visu spēju darīt tā spēkā, kas mani dara stipru” (Filipiešiem 4:13).
Dzīve Kristū ir par jaunas dabas attīstīšanu: “Jo Dievs nav mums devis
bailības garu, bet spēka, mīlestības un savaldības garu.” (2. Timotejam
1:7)
Intimitāte ar citiem
Īstenībā
alkaholiķi ir vientuļi cilvēki. “…bet nelaime tam, kas ir viens! Kad
tas krīt, tad nav otra, kas viņu pieceļ!” (Salamans mācītājs 4:10).
17.gs. dzejnieks Džons Donne bija stāstijis kādu domu: ‘nav vīra, kas
ir kā sala’. Brālība, jēdzīga brālība ar citiem ir Tēva plānota. Tas ir
Viņa ceļš mums. Dievs mums ir paredzējis vajadzību pēc otra cilvēka. “nav labi cilvēkam vienam būt”
(1. Mozus 2:18). Var būt tā, ka ģimenes un draugu garīgais atbalsts nav
vienīgais, kas piepilda alkaholiķa vajadzību. Taču nav šaubu, ka ir
milzīga terapiska nozīme atzīstot mūsu kļūdas viens otram. (Jēkaba
5:17)- spēks un iespējamība, kas atšķaida kopienu, kas pakļaujas tenkām
un nepatiesībai. Mūsu vajadzība pēc citiem nav tikai Bībeliski
apliecināta: “Kas notiek, ja mums nav ciešu attiecību? Šī ziņa, kas
skaļi un skaidri uzpeld no zinātniskaijiem pierādijumiem, bija
krājusies kopš 1970.-tajiem gadiem, rāda, ka sociālo attiecību
atbilstošs daudzums un kvalitāte ir būtiskas priekš fiziskās un garīgās
labklājības.”(10) Reizēm alkaholiķa ģimenei ir grūti
pieņemt, ka viņš vai viņa iespējams varētu būt vieni- un nodrošina
atbalstu par savu cenu, un ir vienmēr ar viņiem, lai savāktu
nekārtības, bet apzinoties, ka alkaholiķa vajadzība nav atzīšana, ka tu
esi neveiksmē kritis; tā ir reālistiskas vajadzības apzināšanās.
Kontakts ar citiem cilvēkiem pats par sevi viņus izvedīs no
pašcentrēšanās, kas ir alkaholisms. Labākie draugi, protams, būs tie,
kas izcīnijuši šo pašu cīņu. 2.Korintiešiem 1:6 teic, ja mēs pieļaujam
visu, tad varam likt justies komfortablāk citiem, kam ir tā pati
liksta. Līdzīgi stiprām saitēm jābūt sietām starp ciešanām ģimenē; un
tas ir iespējams tikai pie atklātības. Bet tas, protams, ieiet
pretrunā, ja ļaujam citiem aiziet aptenkojot viņu atklātību pret mums
brālībā un ārpus tās.
Uzvešanās
formas veicina un ievieš viena otru. Ja vien tikai alkaholiķi var vadīt
pa augšupejošo spirāli, labāk to darīt barojošajā Kristus ķermenī, tad
uzvara ir droša. Tikai viens neveiksmīgs solis ar alkaholu, un paslīdēt
lejupejošajā spirālē ir vairāk kā iespējams, tas ir daudz vieglāk, nekā
kāpt pēc tam uz augšu. Izmaiņas ierosinās kustību to dzīvēs, kuri nav
alkaholiķi. Mums nav jākrāj miesai (Romiešiem 13:14) - alkaholiķim ir
jāizvairas no vietām, kas stimulē vēlmi uzņemt alkaholu. Viena mācība
saka: “Pastāv taisna līnija attiecībām starp mirstību no alkahola-
saistītas slimības un likuma devīgums pieļaujot tā pieejamību tādā
skaitā… Alkaholisko dzērienu pieejamība paaugstina alkaholisma daudzumu
dotajā vietā” (11). Turot nost no tā piejamības skaidri
pastiprina izredzes alkaholismam pārņemt cilvēkus vai no jauna tajā
atgriezties. Mēs esam iesaistīti garīajā karā, cīņā ar prātu, kurā
Dieva vārda klātbūtne, apslēpta mūsu sirdīs, stiprina mūs pret grēku.
(Psalmi 119:11)
![next chapter next chapter](/theme/7/btn_next.jpg)